ИЗГУБЕНИ В ЙОНКЪРС
През лятото на 1942 г.
татко ни заведе с брат ми Арти в Йонкърс, Ню Йорк,
на гости на баба за първи път от 2 години насам.
Мама бе починала преди 3 месеца, воювахме с Германия и Япония,
и татко беше нервен, защото баба не го харесваше,
нито пък той нея.
Това пътуване обещаваше да е по-страшно и от Пърл Харбър.
Леле, колко е горещо! Мога ли да отворя, татко?
Не си играй, колата не е моя!
Ако караш по-бързо, ще има малко вятър.
Ако карам по-бързо, хабим повече бензин. Във война сме!
Не ми пречете.
АМЕРИКАНЦИ, ДА СЕ БИЕМ ЗА ПОБЕДАТА
Колко? - 3 галона.
Купоните? - Ето.
Там ли е тоалетната? Отивам до тоалетната.
Раздвижете се, но не се цапайте. Тук е мръсно.
Ще ни купиш ли кока-кола?
Баба ви има цяла сладкарница. Ще пиете колкото искате там.
Трети път спира да пикае. Баба е виновна.
За това, че пикае ли?
Знаеш ли какво прави с леля Бела?
Удря я по главата, когато направи някоя глупост.
Изпусне лъжица - бам!
Скъса си чорапа - бам!
В гимназията я наричали ''Бам''.
Леля Бела е била в гимназия? - За кратко.
Пропуснала първата година, защото не намерила училището.
Деца! Там е кално!
Въпреки страшната жега ни побиха тръпки,
щом наближихме къщата на баба.
С Арти бяхме много щастливи, че не сме отрасли тук.
Изтрий си лицето. Целият си в пот.
Тя и пот ли не обича?
Чакайте в сладкарницата. Трябва да поговоря с баба ви.
Не докосвайте нищо, защото баба ви знае къде стои всичко!
Нито кифличка, нито руло, нищо!
Добре, татко.
Не знам къде е леля ви Бела, но не й давайте да ви черпи.
Ако искате нещо, само от баба ще приемате.
Добре, татко.
И без подигравки с леля Бела! Чувате ли ме?
Чувам те. - Чуваме те.
Ще ви извикам след малко.
Джей, погледни!
Ела тук. Виж, любимите ми!
Как може татко да измъчва така децата си?
Пипнеш ли нещо, немската бабичка ще дойде и - бам!
Ще те върне в детската градина.
Заслужава си.
Ей, Бела, ще се повозиш ли с нас?
Не си падам по боклука.
Ей, Бела, много си готина! - Не им казвай нищо! Подмини ги!
Искаш ли да се разходим до реката?
Не ми говори така, Дани Петрило! Хулиган такъв!
Трябва да сте на училище, вместо да пушите цигари.
Дръжте се прилично!
Благодаря за поканата.
Този прилича на татко.
Това е чичо Луи.
А това сигурно е леля Бела! Още тогава е изглеждала шантава.
А това е леля Герт.
Тази, която не диша добре ли?
Забелязал ли си, че нито един от татковия род не е съвсем наред?
И мама го казваше.
Защо леля Герт не може да диша? - Не знам.
Не може дори да говори.
Казва първата част от фразата, а втората я вдишва.
Покажи ми.
Татко каза да не се подиграваме.
Само с леля Бела.
Покажи ми как говори леля Герт.
''Здравей, Джей? Как си?
Как са баща ти и малкото ти братче Арти?''
Много ми харесва как го правиш!
Веднъж видях как се опита да духне свещ, но после я всмука.
Това е леля Бела! Къде отива?
Сигурно е забравила къде живее.
Къде отиваш, лельо Бела?
Какво? - Няма ли да влезеш?
Добре че ме повикахте. Бях се замечтала.
Щях да падна в океана.
Какво правите тук? Затворено е.
Ние сме Джей и Арти. Племенниците ти.
Господи! Племенниците ми!
Нали щяхте да дойдете в събота?
Днес е събота.
Знам. Радвам се да ви видя.
Дайте целувка на леля Бела.
Ела тук!
Елате отвън! Искам да ви разгледам по-добре.
Да видя колко сте пораснали.
Застанете там.
Така! На местата за мерене.
Господи!
И двамата сте много порасли.
Толкова бързо растете, че чак ми се доплаква.
Къде е баща ви?
Горе, говори с баба.
Тя пита ли за мен?
Не знам.
Казахте ли й, че съм тук? - Не, ти току-що дойде.
Казахте ли й къде съм била? - Не знаехме.
Бях на кино. Не казвайте на баба.
Гледах филма с Бети Дейвис и Джордж Брент. Знаете ли го?
Не.
Участват Бети Дейвис и Джордж Брент.
В киното имаше климатик. Беше направо студено.
Радвам се, че актьорите бяха в кино с климатик.
Те не усещат топлината, те са само картинки на екрана.
Знам това, глупчо!
Щяха да се радват, ако знаеха, че на зрителите
им е хладно и се наслаждават на филма.
Правилно. - Разбира се.
Мисля, че знам какво ще ви разхлади.
Какво ще кажете за сладолед с плодове и всичко останало?
Точно така! Ще го приготвя.
Татко каза, че не трябва да взимаме нищо.
Нищо. Нали, Арти? - Не си спомням.
Баща ви не взима нищо от никого.
Знаете ли, че не ми даваше да черпя майка ви с кафе?
А къде е майка ви? - Мама почина.
Да, знам.
Исках да кажа къде е погребана?
В гробището ''Маунт Израел''. Нали беше на погребението?
Това първият път ли беше? - Какъв първи път?
Когато дойдох с колата, а не с автобуса.
С автобуса?
Това беше друго погребение.
Понякога умът ми изключва.
В училище ми казваха:
''Търсят те от Изгубени вещи. Намерили мозъка ти.''
На мен не ми беше много смешно.
Много ми е мъчно за майка ви.
Сигурно ви липсва много.
Жалко, че не можа да има повече деца.
Нямаше, нали? - Не.
Така си и мислех.
Майка ми е имала 6 деца. Знаехте ли това?
Родила е мен, баща ви,
Герт, Луи,
Арън и Роуз,
които са починали много малки.
Татко ми е починал, когато мама е била бременна с мен.
Мога ли да говоря така пред вас? - Да.
Така че не познавам баща си.
Но много го обичам.
Знам, че щеше да се грижи за мен,
както баща ви се грижи за вас. Разбирате ме, нали?
Точно така.
На колко години мислите, че съм?
Познайте! Хайде, Арти.
Не знам. Около 35?
35?
Грешно. Колко много сгреши!
Така сгреши, че чак не е смешно.
На 36.
Но не изглеждам, нали? - Не.
Два плодови сладоледа
с всичко останало.
Започвайте, момчета!
Татко каза да не ядем нищо.
Не иска да ядосаме баба. Трябва да почакаме.
Какво ще чакате? Сладоледите са готови.
Вече се топят!
Много ги искаме, но татко...
Не, чакай!
За последен път ви питам - да или не?
Може би по-късно. - Не! Вече е твърде късно.
Повече няма да ви моля!
Много ме обидихте. И двамата.
Знам, че ви липсва майка ви,
но това не е причина, да обиждате мен.
Аз обичах майка ви! Дори когато не приемаше кафето.
Можете да го кажете и на баща си! Писна ми от всичко това!
Просто ми писна!
Виждаш ли защо не обичам да идвам тук?
Къде е леля ви? Чух гласа й.
Навън е. - Добре ли е?
Как се разбира дали е добре?
Казах, без забележки за леля ви!
Вървете горе и ме чакайте!
Хайде!
По-бързо!
Бела, добре ли си, миличка? - Исках само да ги зарадвам!
Защо се държат така с мен!
Еди!
Толкова се радвам да те видя! - Аз също.
Радвам се да те видя, Бела. Слушай, скъпа.
Мама иска да й разтриеш краката. Пак я болят.
Болят я само когато се прибирам! - Дръж се мило с нея днес.
Искам да си поговорим. - Обещавам...
Дълъг разговор? - Като свършиш. Обещавам.
След това татко говори с нас.
Разказа ни, че се разорил заради лечението на мама.
Че е взел назаем от един лихвар 9 000 долара
за 1 година, но не можел да ги върне и в срок от 10 години.
Каза, че е намерил нова работа. Ще продава стомана за танкове.
Така щял да събере 9 000 долара за 1 година.
Заводите, на които ще продавам, са на юг.
В Кентъки, Луизиана, Тексас. Ще липсвам около 10 месеца.
Ще спя по хотели, автобуси, влакове, където намеря.
За 1 година ще успея да върна дълга.
Това е чудесно, татко.
А сега, основният въпрос.
Къде ще живеете, докато ме няма?
Господи, само не тук! - Моля те, татко, да не е тук!
Нямам друг избор. Днес освободих апартамента.
Освободил си го? - Вдигнаха ни наема.
Всеки иска да спечели от тази война.
Баба няма да ни се зарадва! Мърльовци сме.
И Арти чупи всичко.
Помниш ли, когато счупих каната?
А като изцапах дивана с мастило? Аз съм опасен, татко!
Слушайте ме и двамата.
Тя още не се е съгласила.
Стара е, има си навици, тревожи се за Бела.
Аз също.
Тя ще поговори с вас и тогава ще реши.
Ако откаже, няма да мога да започна тази работа.
Вие трябва да я убедите, че няма да й създавате проблеми
и че искате да останете тук. - Еди!
Какво?
Толкова е зла с мен! - Не, тя е просто стара.
Защо не останеш тук? Толкова ми липсваш.
Трябва да замина за малко, но имам добри новини за теб.
Знаеш ли кой ще остане тук, ако мама разреши? Арти и Джей.
Нали се радваш?
Да!
В момента мама го обмисля.
Защо не си полегнеш за малко?
Искам да остана тук с теб!
Ще е добре, ако мама и момчетата...
Ще остана тук! - О, господи. Добре.
Тук!
Седни тук.
Но не вдигай шум. Не бива да ядосваме мама.
Оправи си връзката, Джей! Арти, яката!
И се изправете!
Е?
Здравей, бабо.
Знам, че не си виждала момчетата отдавна.
Те искаха да дойдат, но майка им беше много болна.
Пораснали са, нали?
Това ли е малкият? - Да, Артър.
По-малък е с 2 години от Джей.
Този го помня по-добре. Прилича на майка си.
Какво ти е на очите?
Малко съм алергичен.
Да не си плакал? - Аз ли? Никога не плача.
Големите момчета не плачат.
Знам. Не съм плакал от години. Плаках два-три пъти като бебе.
Те са силни деца, мамо.
Якоб, така ли? - Да, но ме наричат Джей.
Джей не ми харесва! Якоб!
Разбира се, Якоб е хубаво име.
И Артър?
Да, но ме наричат Арти.
Аз няма да те наричам така.
Разбира се. Артър е кралско име.
Ходиш ли на училище? - Да.
Ходим в едно училище с Якоб.
Кой от двамата е умният? - И двамата се справят...
Не! Те ще ми кажат.
Кой от вас е умният?
Якоб.
Той има шестици по всичко. Аз съм по-добър в спорта.
-В спорта? - Бейзбол, футбол.
Играеш до тъмно в калта?
Връщаш се с кални обувки?
Никога! Почиствам ги на игрището.
Нося четка и боя и ги лъскам!
Кажете ми сега защо искате да живеете при баба?
Защо не кажеш на баба, Якоб?
Защото, когато татко каза, че можем да живеем с теб,
с единствената ни жива баба и с единствената ни жива леля,
си помислих, че семейството трябва да се сплоти сега,
когато страната ни е във война с Герм...
С Япония и че...
А също мисля, че... Не, това е всичко.
И този е умният?
Каза го много добре, мамо.
А ти, крал Артър? Защо искаш да живееш при баба?
Защото нямаме къде да отидем. - Арти!
Той знае какво говори.
Може би той е умният.
А сега баба ще ви каже защо мисли,
че не трябва да живеете при нея.
Тази къща не е място за деца.
Аз съм стара жена. Не обичам шума.
Не искам деца тук. Имала съм 6 деца, не искам повече.
Мога ли да кажа нещо, мамо? - Не, аз ще кажа нещо!
Защо да го правя? Какво дължа на баща ви?
Той идваше ли тук, след като се ожени?
Не го видях повече. Тя го настрои срещу собствената му майка.
Тя не ме харесваше и аз не я харесвах.
Не се страхувам от истината.
Той плака в спалнята ми.
Плака като дете.
Винаги е бил такъв.
Погребах съпруг и две деца, а не съм плакала.
Не ми остана време.
Бела се роди със скарлатина,
дълго време не говореше, но аз не плаках.
Сестра й Гертруд се задушава, но аз пак не плаках.
Някой ден ще намерят Луи мъртъв на улицата
и аз пак няма да плача.
Възпитаха ме да бъда силна.
За да оцелееш на този свят, трябва да си от стомана.
Мислите, че съм жестока?
Че съм ужасен човек?
Че не говоря като истинска баба? Това е добре.
Това ще ви направи силни.
Ще ви научи да се грижите за себе си
и да не чакате помощ от никого.
Това е моето решение. Един ден ще ми благодарите.
Дай на момчетата сладолед и ела да ми разтриеш краката!
Права си, мамо! Аз съм слабакът и ревльото.
Но грешиш за едно нещо. Евелин не ме настрои срещу теб.
Просто мислех само за нея. Обичах я, грижех се за нея.
Съжалявам, че не водих момчетата тук.
Само от страх, че ще научат нещо, което аз исках да забравя.
Но днес го научиха.
Остави сладоледа, Бела. Някой друг път.
Хайде момчета, тръгваме.
Хайде!
Ще вечеряме някой друг път.
Идете да си съберете багажа, а аз ще ви приготвя спалнята.
С мама решихме да не остават тук...
Не забравяйте четките за зъби, защото ние не ги продаваме.
Всеки да си донесе предметите, които обича.
И да са обемисти, ще им намерим място.
Това не е твоя работа!
И снимката на майка ви. Ще я сложим тук.
Така ще я виждате вечер, когато лягате
и сутрин, когато ставате.
Това е страхотно!
Стига, Бела! Те си отиват! Това е последната ми дума!
Не, мамо, ще останат. Тръгнат ли си, тръгвам си и аз.
Този път наистина ще го направя.
Ще отида в Дома, там ще ме приемат.
Тогава ще останеш сама и от това те е страх.
Само аз го знам.
Но няма да е нужно, защото всички ще останем тук.
Ти, аз, Джей и Арти. Няма ли да е страхотно?
''Скъпи татко, вече сме една седмица с баба и още сме живи.
Радваме се, че Вашингтон ти харесва.
Ако видиш Линкълн, помоли го да освободи робите в Йонкърс.
Шегуваме се.''
Стисни гъбата!
Ето тук! Точно в ъгъла!
Не. По-суха. Стисни я!
Много добре, но измий и отдолу.
Ти си много глупаво момче!
Толкова си ужасен, че ме подлудяваш!
Мога ли да идвам понякога? - Разбира се.
Можем да говорим за детето ти.
Нашето дете.
Благодаря.
Ще бъдеш ли щастлива, Шарлот?
Нека не искаме луната, Джери. Нали имаме звездите!
Здравей, Джони. - Здравей, Бела.
Хареса ли ти филмът?
Гледам го за четвърти път. Сигурно държа рекорда.
Аз съм го гледал 12 пъти.
Винаги плача на края, а ти?
Никога не съм гледал края. Тогава започвам да чистя.
Някой път ще ти го разкажа.
Ако не се бавиш, ще те изчакам. Можем да се поразходим.
Разбира се. Но аз съм в обратната посока.
Да, вярно.
Довиждане, тогава.
Лека нощ, Джони.
Тази рокля много ти отива.
Благодаря.
И на теб ти отива униформата.
Иска ми се да спечелим пари, за да помогнем на татко.
Не ''детски'' пари, а много пари.
Защо не продадем на армията плитките на баба
за бодлива тел?
Джей, Арти, спите ли?
Добре!
Случва ми се нещо чудесно!
Не мога да ви кажа какво е,
но вие ми носите късмет.
Чух те как се качи по стълбите!
Много добре знам къде си ходила! - Бях на кино, мамо.
Пилееш си живота по кината.
И прахосваш пари за списания.
Мечтаеш за неща, които не стават в обикновения живот.
Понякога стават! - Никога.
Дай ми това списание! Не искам такива боклуци у дома!
Мамо, моля те, не прави така пред момчетата.
Не ме интересува за момчетата.
Дай ми този боклук!
Дай ми го веднага!
Ще ги купуваш като умра.
Няма да мога. Дори като умреш, ще ми ги взимаш!
Искате да платите тока ли?
Ако ми отрежете плитките, ще ви отрежа пръстите!
''Скъпи момчета,
намирам се някъде из Алабама. Бог знае къде.
Работата върви, но миналата седмица имах проблем.
Докторът каза, че е аритмия.
Но не се тревожете. Чувствам се добре.
Колкото повече работя, по-бързо ще сме заедно. Обичам ви. Татко.''
Знаеш, че не бих забравила рождения ти ден, Арън.
Арън, това са момчетата на Еди - Джей и Арти.
Те са ти племенници, въпреки че са по-големи от теб.
Дойдохме да ти честитим.
Кажете му го, ако искате.
Честит рожден ден, Арън!
АРЪН - 1900-1908 - НА 8 ГОДИНИ
Честит рожден ден!
Ще се видим през септември, Роуз!
Довиждане, татко.
Знам, че някой ден ще се запознаем. Обичам те.
Благодаря ви, че дойдохте. На Арън му беше приятно.
Винаги ли идваш сама?
Не, леля ви Герт идва понякога. Баща ви дойде един път.
Баба ви никога не идва. И чичо ви Луи не може.
Защо? - Заради работата си.
Какво прави? - Той е...
Той е събирач.
Какво е това?
Събира пари от хората и ги слага в една чанта.
После ги дава на един човек, който му плаща.
Мисля, че е гангстер. - Чичо Луи?
Не, този за когото работи. Чичо Луи е ''намереник''.
Намереник ли? - Да, мисля, че е така.
Да не би да е ''довереник''? - Да, точно така.
А баба знае ли? - Тя знае всичко!
Дори това, че е ''намереник''.
Как върви, хлапе? - Добре.
Познаваш ли Луи Кърниц? - Да, той ми е чичо.
Виждал ли си го? - Не откакто съм тук.
Като го видиш, обади ми се.
Ще получиш такива хартийки с по-големи цифри на тях.
Някакви търсеха чичо Луи. Дадоха ми 1 долар.
Ще си го разделим, нали?
Приличаха на убийци. Чудя се какво искаха.
Ако искате да си говорите, купете си по нещо и седнете.
Не пречете на клиентите ми! - Тъкмо тръгвах.
Колко ли ще ни дадат за баба?
Не мога да остана дълго.
Мама няма да повярва, че съм се загубила по пътя.
Няма нищо.
Изглеждаш ми тъжен.
Случило ли се е нещо? - Не.
Случило се е. Виждам го в очите ти.
Можеш да ми кажеш. Аз съм приятелката ти Бела.
Знам коя си. - Знам, че знаеш.
Защо не ми кажеш?
Искам да отида в армията.
В нашата армия?
Да, но не искат да ме вземат.
Не можах да мина...
Каквото и да е, не се справих.
Донякъде се радвам. - Така ли?
Щеше да ми липсваш.
И ти.
Добре.
Сега няма да си липсваме, защото ще сме заедно.
Няма винаги да съм разпоредител. - Да, каза ми.
Знаеш ли какъв цвят са очите ми?
Не. Какъв?
В момента ги гледаш. - Малко съм далтонист.
Имаш красиви очи. - Мъжете нямат красиви очи.
Имат. Аз знам по-добре.
Искаш ли да ме целунеш?
Да. Наистина искам.
Тогава ме целуни. - Ще те целуна.
Имам предвид сега. Днес по някое време.
Правили сме го и преди.
Няма ли да ме прегърнеш?
Знам как се прави, не ме учи! - Тогава го направи.
Казах, че ще го направя.
Стига толкова!
Не мога да дишам, Джони!
Трябва да дишам!
Стига за днес!
Не разбирам защо не те искат в армията!
Ще се омъжваш?
Недей да викаш! Да не искаш да те чуе баба?
Защо мислиш, че ти го казвам тук?
Наистина ли ще се омъжваш? - Намерила ли си някого?
Какво значи дали съм намерила някого?
Разбира се, че съм намерила.
Казва се Джони. Той е разпоредител в киното.
Джей, Арти, никога не съм била толкова щастлива.
Защо не е в армията?
Защото е болен.
От какво? - Не може да чете.
Да не е сляп?
Има проблеми с ученето, като мен.
Ходил е в специално училище.
Бил е в Дома.
Там където ще отида и аз, ако не съм послушна.
На колко години е? - На 30, може би 40.
Но е толкова хубав.
Няма вечно да е разпоредител.
Един ден ще си отвори собствен ресторант.
Аз ще бъда готвачката, а той ще е управител.
А как ще чете менюто?
Аз ще му помагам.
Само че печели малко пари.
Ще ни трябват около 5 000 долара за ресторанта.
Мислиш ли, че баба ви ще ми ги даде?
Ще ти забрани да ходиш на кино.
Майка ти има 5 000 долара?
Да. Има и повече. Има 10 000 или 15 000.
Но не трябва да казвам на никого.
В банката ли ги държи?
Не, някъде тук в къщата.
Всяка година сменя скривалището.
Дори Герт, Луи и баща ти не знаят къде е.
Ето, простряхме всичко.
Глупава идиотка!
Да ги свалим, преди съвсем да се намокрят!
Винаги ми се случва.
15 000 долара са много пари!
Обещай, че няма да й казваш!
Обещавам. - Арти?
Ние не разговаряме много.
Знам, че мога да ви вярвам.
Измислила съм име на ресторанта.
''Ла Бела Джони.''
Много е хубаво! - Харесва ли ви?
Дано да може да го прочете.
Когато Джони се запознае с баба, веднага ще се върне в Дома.
Къде ли баба крие парите си?
Нали няма да ги откраднеш? - Ами ако ги вземем назаем?
Бих изпратил на татко плик с 9 000 долара.
От кого ще напишеш, че са? - Чичо му в Полша е починал.
Ще напишем, че са от него.
Немците ще оставят ли един полски евреин да изпрати $9 000
на друг евреин в Алабама?
Претърсвах къщата винаги, когато баба я нямаше.
Ти стой там!
Идвай!
И тогава си помислих: ''В сладкарницата!''
Тихо!
Да не събудим баба.
Ти погледни при бонбоните, а аз ще видя при сладоледа.
Дай ми един сладолед.
Млъкни!
Кражба с взлом, от 2 до 5 години затвор.
Кой си ти? - Махни тоя фенер!
Какво искаш? Тук няма нищо за крадене!
Ти ли си, Джей? - Да.
И Арти? - Да, а ти кой си?
Аз съм чичо ви Луи.
Я виж какви сте големи.
Сам ли си тук?
Да, откакто мама затвори. Изчаках я да заспи.
Не знаехме, че ще дойдеш.
И за мен беше изненада.
Елате да ви прегърна!
Чухте ме.
По-бързо!
Шампиони средна категория!
Ще останеш ли тази вечер?
Ще остана ден-два. Или седмица. Боядисват ми апартамента.
Не знаеше ли, че ще започват?
Едва тази вечер намериха боя. Нали знаете, война е.
Ако крадете сладолед нощем, ще съжалявате.
Казвам ви го от опит.
С баща ви правехме така, когато бяхме деца.
Не взимахме нищо денем. Нито бонбони, нито сладолед.
Но когато мама си пуснеше плитките и загасеше лампата,
ние бяхме там. Ближехме като две котки.
Целта беше да я надхитрим,
но тя беше страхотна.
Можеше да забележи дали липсва сол от някоя кифличка.
На другата сутрин на закуска ме поглеждаше право в очите.
Никога не мигаше.
Очите й бяха като прокурори.
Но аз я гледах, докато тя отместеше поглед
и погледнеше към тезгяха.
Да, аз и мама.
Обичахме да сложим ръкавиците и да се качим на ринга.
Какво има?
Това ли?
Не се притеснявайте. На един приятел е, аз го пазя.
Той е ченге. Отиде на къмпинг с децата си.
Не иска проблеми.
Зареден ли е?
Надявам се, че не. Ако гръмне, ще трябва да стана балерина.
Не знаех, че полицаите могат да дават пистолетите си.
Имаш много умен брат. Знаеш ли това, Арти?
Прав си, Джей. Пистолетът е мой.
Аз съм бодигард на един много важен политик.
Това е като да си от ФБР, но се нарича по друг начин.
Довереник?
Джей ли ти ги разправя тия?
Не, кълна се!
Никога не повтаряй тази дума!
Не исках да кажа това. Исках да кажа ''намереник''.
Имаме си двама шегобийци.
Да не се занасяме.
А сега да поговорим по работа.
Защо не работите за мен?
5 долара на седмица. В брой! Ще си ги делите. Става ли?
Разбира се!
Ето първата заплата.
Къде е?
Как къде? В джоба на Джей.
5 долара! Как го направи?
Тези ръце са магически.
Щях да съм цигулар, но кърпата ми падаше от врата.
Какво? - Малко ви е сложно, а?
Арти, можеш ли да караш кола?
Аз съм само на 13 години. Но съм добър на кънки.
Така ли? Това е добре.
Не виждате ли, че ви будалкам.
Я се съживете малко! Животът няма да ви чака.
Какво ще работим? - Нищо.
Дойде ли някой да ме търси,
не знаете нищо и не сте видели нищо.
Двама те търсиха онзи ден.
Как изглеждаха?
Единият имаше счупен нос и...
вратовръзка с Бети Грейбъл.
Това са Холивудския Хари и брат му.
Ако дойдат пак да питат, какво ще им кажем?
Нищо! - Умни момчета!
Джей, погледни в джоба на Арти!
Още 5 долара! - Можех да свиря в ''Карнеги хол''!
Няма да правим нищо лошо, нали?
Вие сте децата на брат ми.
Да не мислите, че ще ви забъркам в нещо лошо?
Не ставайте глупави! Късно е, отивам да се измия.
И още нещо.
Не пипайте тази чанта!
Вътре са всичките ми ценности -
шофьорската книжка, купоните,
новите ми копчета за ръкавели.
Няма значение.
Ще я сложа на друго място, за да не ви притеснява.
Арти, виж дали нямаш нещо в долнището на пижамата.
Тук няма нищо.
Не се тревожи, още си малък.
Невероятен е! Все едно играем във филм с Джеймс Кагни.
Как си, принцесо?
Луи!
Имаш проблеми!
Дойдеш ли нощем, значи имаш проблеми.
Ти ще ме пазиш, нали? - Аз ли?
По-добре си вземи куче, Луи.
Гледате ли или крадете от мен?
Само гледахме.
А това? Знаеш какво става с тези, които крадат от мен!
Другия път ще извикам полиция!
Повече няма да търсим парите.
Якоб, излез и дръпни сенника!
Артър, върви в избата и донеси сироп!
Не ви храня, за да мързелувате.
Измислихте ли нещо?
Как да кажа на баба за мен и знаете кой?
Бяхме доста заети.
Да, разбирам.
Ако измислите нещо, ще ви дам по 1 долар.
Знам, че ще ви послужи.
Можем да изкарваме добри пари само от семейството.
Радваш ли се да ме видиш, мамо?
Колко време ще останеш? - Не знам.
Два-три дни. Може и седмица.
Два-три дни е по-добре.
И аз те обичам, мамо.
Ела насам, хлапе!
Ела тук!
Знаеш ли какво е това? - 5 долара.
Кажи на чичо си Луи, че в петък вечер танцът свършва.
Не съм го виждал, не знам къде е и не искам парите ви.
Тогава ще му го кажеш безплатно.
Господи! Зъбът ми!
Отхапах съвсем малко. Нямам нужда от зъболекар!
Щом ми ядеш шоколадите, ще ходиш на зъболекар.
Хайде, бързо. Отвори вратата.
Дори не ми даде упойка.
Имаш късмет. Когато бяхме деца, нямахме пари за зъболекар.
Мама ми извади кътниците с бутилка от кока-кола.
Ще седиш тук, докато не си изядеш супата.
Опитах, но е отвратителна.
Яж бързо и няма да усетиш вкуса. - Ще го усетя, имам език.
Ако не ти трябва, ще го уредим.
Може би малко горещ чай... - Питах ли те?
Защо не преброиш кифличките?
Какви кифлички?
Сутринта имаше 9, сега са 6,
а не сме продали нито една.
Ако са откраднати, ще ги платиш. - Какво?
Няма да ми викаш ''какво''!
Помогни на Бела за чиниите!
После изчисти мазето!
Още не съм свършил. - Бела, вземи му чинията!
Вземи му чинията!
Мислиш, че е смешно?
Не се опитвай да взимаш моята. Луи е гладен.
Яж бързо и тихо.
Герт ще дойде утре вечер.
Тогава ще кажа на баба.
Искам ти и Арти да ме подкрепите.
И не я ядосвайте, защото искам да е в добро настроение.
Само ям. Изядох 3 кифлички.
Ти ли ги изяде? Защо не каза? - Тя знае, че ги изядох.
Дори ме попита дали ям, защото съм нервна.
Как да не съм?
Стана случайно. Ще я платя.
Не, запиши ми я при кифличките.
Само хабите бензин, момчета.
Няма нищо.
Холивудския Хари иска да изтърси чичо Луи от дървото.
Бях забравил. Казаха на Джей, че в петък вечер танцът свършва.
Така ли?
Няма страшно.
И с вързани крака танцувам по-добре от тези боклуци.
Искам да съм печен като теб.
Ще станеш. Днес се държа много ''мокси'' с баба си.
Какво е ''мокси''? - Какво ли?
Ето това е ''мокси''.
Загазил ли си, чичо Луи?
Арти, аз винаги съм загазил.
Ей, Холивудския Хари!
Сега ще ти оправя вратовръзката!
Ах ти, мръсен убиец!
За цяла година няма да чистим.
Познай какво ми даде чичо Луи. - Не знам, аз съм мъртъв.
Един долар. Искаш ли да отидем на кино?
Да гледаме филм за войната. Там убиват немски баби!
Какво правиш?
Тупам прахта от фотьойла. - Не ми се вярва.
Отсега нататък няма да съм толкова мила с теб, Артър.
''Звездичке, звездичке,
първа звездичке,
изпълни ми желанието.''
Не си го спомням, но моля те, помогни ми утре вечер.
Сега ще ви покажа как се измъквах като хлапе.
Ходех при гаджето си Франси, а мама не я харесваше.
Защо?
Защото тя беше омъжена, а аз бях на 13 години и половина.
Елате.
Близо 6,5 метра.
Двамата с Бела го изкопахме.
Бела?
Казах й, че оттатък е Китай.
Тя се зарадва много, защото обича китайска храна.
Баба знае ли? - Накрая разбра.
Чакаше ме на другия край
и ''бам'' по главата!
И после - в затвора.
Какъв затвор? - Шкафа на баба.
Заключваше ме за по 2-3 часа.
Без светлина, без вода, без храна.
И съвсем малко въздух.
Бих се побъркал. - Обаче аз съм железен!
Хайде! Дай ръка!
Хайде, Арти!
Странно място за шахта.
Откраднахме я от долната улица с Бела.
Казах й, че така китайците няма да се нанесат вкъщи.
Хайде!
Пазете се! Назад!
Идва Луи Кърниц - кралят на Йонкърс!
Какво направих? - Скочи във водата.
Не, глупако! Направих добро впечатление.
Това е най-важното в живота.
Иначе си никой. Аз няма да умра, докато не стана някой.
Хвани го!
Хайде!
Баба затваряше ли татко в шкафа?
Нямаше начин!
Като отвореше вратата на шкафа, той сам се връзваше за радиатора.
Даже да беше горещ.
Ужасно го беше страх от нея.
А леля ви Герт
беше още по-страхлива.
Тя говореше насън.
Една нощ казала някакви неща, които мама не харесала
и Герт не вечеря цяла седмица.
Тогава се научи да сдържа дъха си, докато спи.
Затова говори така смешно.
Не си ли искал да избягаш? - Бягах 12 пъти.
Още е рекорд в Йонкърс.
Последния път мама не ме прибра.
Каза на полицията, че не ме познава.
Не я ли намрази? - Намразих я, и то много.
После разбрах, че мога и без нея.
Тя беше страхотна учителка.
Е, харесвате ли чичо си Луи?
И още как!
Само не свиквайте!
Разчиташ ли на хората, преставаш да се справяш сам.
Разбрахте ли ме? Хайде!
Хвани го!
Покажете какво можете!
Наглеждай сладкарницата, докато слезе баба.
Трябва да отида на пазар.
Не мога да правя сладолед. Мога да дам само чаша вода.
Баба сега ще слезе.
И не забравяйте с Джей да ме подкрепите довечера.
Как си, синко? - Добре.
Искате ли чаша вода?
Добро утро.
Не паркирайте колата там. Близо е до пожарния кран.
Тръгвам след минута.
Дай ми една чаша кафе. Точно зад теб е.
Искам да го взема с мен.
Можете да го вземете, но после донесете чашата.
Хубаво ли поплувахте снощи?
Той знае, че няма да го ударим, ако чантата не е с него.
Но довечера ще е у него.
Можеш да се обзаложиш на живота му.
Тереза? Ти ли си?
Това съм аз, Бела.
Здравей, Бела!
Твое ли е?
Ти самата доскоро беше бебе!
Момче ли е или момиче? - Момче, Андрю.
Прилича на баща си.
Мъжът ти така ли изглежда? Сигурно е много сладък.
Аз съм сервирала сладолед на майка ти.
Може ли да го подържа?
Добре,
но внимавай. Много шава.
Никога не бих изпуснала бебе.
Толкова си сладък!
Харесва ме.
Всички бебета ме харесват.
Плащам
и залагам
още 5.
Какво да правя?
Зависи какво държиш.
Искаш ли да видиш? - Не.
Плащаш.
Две, три, четири, пет.
Какво имаш?
4 карти. Това добре ли е?
Безценна информация за слепец.
А сега какво имаш?
5 карти.
Знам, нали току-що ти ги дадох!
Не ме побърквай, хлапе. Не съм в настроение.
Казвай!
Не мога ли да заложа? - Вече заложихме!
Залагахме, качвахме, после качвахме още.
Добре!
Щом искаш - залагай. Колко залагаш?
Мисля да блъфирам.
Ще блъфираш, значи?
Като ми кажеш, че ще блъфираш,
все едно вече съм спечелил.
Защо? Не може ли да блъфирам, че блъфирам?
Дай картите! Разкарай се!
Играеш като баща си. Като губещ!
Искаш да продаваш желязо като него ли?
Имам 4 аса. Загубих ли?
Да, губиш. 4 аса са пълен боклук. - Защо?
Защото играта се казва така - ''4 аса са боклук''!
Погледни пак.
Още са там. Май няма да си тръгнеш довечера.
Не се обзалагай. И без това само губиш.
Покер и кока-кола! Ако баба знае, ще ме хвърли от покрива.
Ти не я обичаш много, а? - Толкова е зла!
Когато била на 12 години,
баща й я завел на митинг в Берлин.
Дошли конни полицаи да разпръснат митинга.
Някой хвърлил камък и едно ченге разбило черепа на баща й.
После паднал кон, счупил й крака
и никой не го оправил.
Боли я непрекъснато, а не е взела дори един аспирин.
Тя е ''мокси'', хлапе!
Къде е чичо Луи? - Къпе се.
Трябва да говоря с него. - За какво?
Частен бизнес. - Ти нямаш бизнес.
Имаш работа, за която ти плащат по 12 цента на ден.
Ще помоля чичо да ме вземе с него.
Какво?
Искам да спечеля пари. Да си намеря работа.
Докато дойде татко, ще дължа на баба повече от неговите дългове.
Вземи ме с теб. - Ти си само едно хлапе.
Тя не е толкова зла към теб.
Страх ме е от нея, Джей.
Върху нея е паднал кон, а тя не е взела и един аспирин.
Направих си прическа. Виждаш ли?
Изглежда ми същата.
Казах им да не я променят, защото може да не я харесаш.
Ще ме запознаеш ли с родителите си днес?
Днес не е удобно.
Защо? - Така ми се струва.
Но нищо не се е променило, нали? - Не, разбира се.
Всичко е наред, нали? - Да, разбира се.
Просто днес не е добър ден.
По-добре да тръгвам. Днес е голямата вечеря.
Пожелай ми късмет.
Стига ми и толкова.
Защо искаш да дойдеш с мен?
Навън е студено и опасно. - Да, но има пари.
Искаш да забогатееш бързо, а? - Не са за мен, а за татко.
Като Робин Худ? - Не искам да обирам хората.
А кого искаш да обереш? - Никого.
Така не се забогатява бързо. - Някои успяват.
Кой имаш предвид? - Искам да ме научиш.
Не искам да те уча на нищо.
Да не мислиш, че обирам банки, магазини
или бабички в парка? - Не мисля така.
Ти имаш топки, знаеш ли?
Да, знам.
За компания ли да те взема?
Вече ми писна от хора.
За какво си ми ти? С какво можеш да ми помогнеш?
Мога да ти нося черната чанта.
Интересува те черната чанта? - Само казвах...
Искаш да я носиш, а? Защо? Тежка ли ти се вижда?
Мислиш, че не мога да я нося сам?
Или има нещо друго?
Да не си надзъртал в нея? - Кълна се, не съм.
Но ти е интересно колко тежи, а?
Защо не я вдигнеш? - Не искам.
Вдигни я! Няма да те ухапе.
Иначе няма да се успокоиш. - Не искам!
Вдигни я де! - Не се меси.
Арти, ела!
Аз? - Нали ти се казваш Арти?
Искам да дойдеш до масата и да вдигнеш чантата.
Джей е по-близо.
Джей не го интересува. Искам ти да го направиш.
А сега я вдигни!
Не знам защо, но ще се разплача.
Вдигни я!
Тежка ли е? - Не.
Лека ли е? - Не.
А каква е? - Средна.
Средна е. Добре.
Какво мислиш, че има вътре? Пари?
Петачки и десетачки вързани с ластици?
Какво?
Попитах какво? - Не знам!
Тогава отвори и виж!
Моля те, чичо Луи! Не искам.
Взе да ми писва! Отвори чантата!
Не го прави, Арти! Отвори си я сам!
Ти може и да не обираш никого,
но се заяждаш с две деца!
Подиграваш се на татко, защото го е страх от баба, а?
Всички в Йонкърс ги е страх от нея!
Баща ми поне прави нещо за войната!
Може да е болен и уморен, но продава стомана за танкове!
Аз се гордея с него!
А ти се криеш при майка си.
Плашиш малките деца и се правиш на Хъмфри Богарт.
Ти не си Хъмфри Богарт! Ще ти кажа и още нещо.
Не, това е всичко.
Това беше направо страхотно!
Кълна се, че почти се разплаках!
Ти имаш огромни топки!
Направо стоманени баскетболни топки!
Баща ти е щастлив човек!
Знаеш ли какъв си ти, Джей?
Ти си ''мокси''!
Какво е това ''мокси''?
Кажи му, Арти!
Хайде!
Това е ''мокси''.
Герт,
искаш ли още малко щрудел?
А ти, Луи?
Не, благодаря. - Винаги ядеш по 2 парчета.
Тази вечер едно ми стига.
Мамо?
Не ми помагайте за столовете. Знам как да ги наредя.
Мамо, аз ще тръгвам. Ще се обадя другата седмица.
Джей, не се впрягай. Арти, горе главата!
Герт, радвам се, че те видях. - Ти ми обеща да останеш!
Обещах да остана за вечеря!
Но още не сме говорили.
Говорихме цяла вечер! Дори не успях да ям.
Има още нещо, за което не сме говорили.
Не можех да говоря за това на вечеря.
Седни тук! Това е твоето място.
Казах ти, че тръгвам след кафето.
Пих кафе, ядох щрудел, вечерях. Сега трябва да тръгвам.
Не можеш да си тръгнеш! Всички трябва да са тук!
Кажи му, мамо! - Много се вълнуваш, Бела.
Нищо ми няма.
Защо не го помолиш да остане?
Той ще остане, Бела.
Джей, Арти, седнете на дивана. Мамо, ти ще седиш там.
Аз ще седна тук, а Луи - на стола!
Седя цяла вечер, Бела. Ще стана.
Всички седнали. Така си представям сцената.
Не искам да сядам! Промени си представата.
Представи си, че всички седят, а аз стоя прав.
Защо не седнеш,
само докато Бела ни каже каквото иска?
Добре! Ето! Така ли си представяш?
Не, представях си, че си на стола.
Бела, много е важно да си тръгна бързо оттук.
Не искам да те разочаровам,
но нямам време за такива разправии.
Ще остана прав, ще те изслушам и после ще си тръгна!
Представях си всички седнали.
Не й се карай, а по-добре седни,
докато не са я хванали дяволите.
Луи, млъкни! Гертруд, престани!
''Луи, млъкни! Стой! Яж!'' Вече не ме плашиш, мамо.
Можеш да плашиш другите, но не и мен!
Луи, седни!
Кой ще започне?
''Кой ще започне?'' Какво да започваме?
Нямам време за това, мамо!
Вече не съм на 12 години!
Това е една от шантавите й игри!
Това игра ли е, Бела?
Не! Това е много важно!
Само че не знам как да започна.
Трябва някой да ми помогне.
Имаш да ни казваш нещо важно и искаш ние да започнем?
Герт, ти я разбираш по-добре.
Като разбереш какво е, обади ми се.
Лельо Бела, напоследък ходила ли си на кино?
Да! Благодаря ти, Джей. Напоследък често ходя на кино.
Последната седмица - 3 пъти. - Така ли?
Гледа ли нещо хубаво?
Да, един филм с Уилям Холдън и Джин Артър. Хареса ми.
Затова го гледах 3 пъти.
Затова ли останах за вечеря?
Затова ли трябваше да седна там?
Джин Артър и Уилям Холдън? И те ли се вписват в сцената ти?
За това ли искаш да говорим?
За филмите, на които си ходила?
Вече съм близо! Джей, задавай ми още въпроси.
Сама ли ходиш? - Да, винаги.
Но ти благодаря, че ме попита, защото там срещнах един приятел.
Ти също можеш да питаш, Герт.
Не знам какво да те попитам.
Попитай кой е приятелят.
Кой е приятелят? - Казва се Джони.
Той е главният разпоредител и е много симпатичен.
Само в киното ли го виждаш?
Ходихме на кафе и в парка.
Ходила си в парка с него? - Да, но само си говорихме.
Трябва да седнеш, ако ще ми задаваш въпроси.
Добре.
Кой е на ред? - Тогава ли се прибра в 23:00 ч.?
Да. Благодаря, че слушаш, мамо.
Какво правихте до 23:00 ч.?
Разхождахме се, говорихме и се опознавахме.
Няма да е вечно разпоредител.
Един ден ще си отвори ресторант.
На колко години е? На 15 или 16?
Не, на 40 е. Иска да отвори ресторант с мен.
Защо точно с теб? - Защото мога да готвя!
Ще пиша менюто, ще водя сметките.
А той? - Той ще е управител.
Тогава защо той да не пише менюто и да си води сметките?
Защото има пречка в четенето.
Какво? - Не може да чете.
Почакай малко. Значи не може да чете?
Не можеш да ставаш, Луи. Не си го представях така.
И аз започвам да имам представа. Значи тоя е неграмотен?
Той може да чете малко.
Колко малко? Името си?
Тоя тип или те лъже, или е намислил нещо.
Какво иска? - Сега не е време да говорим.
Времето е много подходящо!
Докосвал ли те е? Увърта ли се около теб?
Той не е такъв човек!
А какъв?
На 40 години е, води те в парка нощем,
иска да отвори ресторант, а не може да пише!
Кой ще ви даде пари за ресторанта?
Ще струва само 5 000 долара.
5 000 долара...
А защо не 5 милиона долара? И кой ще ги даде? Той ли?
Не, той няма пари.
Лошо! Тогава кой остава? - Не ми крещи!
Не ти крещя! Задавам ти въпрос!
Кой ще вложи 5 000 долара? - Това е ужасно! Мамо, кажи им!
Ще намеря парите отнякъде!
Откъде? Отникъде няма да ги намериш.
Мама да продаде сладкарницата? Това ли те кара?
Нищо не ме кара!
Тогава или е много умен, или е много опасен!
А не ми прилича на много умен. Значи е опасен.
Той не е опасен!
Откъде знаеш?
Опасните не ги взимат в Дома!
Мили боже!
Домът?
Нищо не разбирам!
Обяснете ми!
Явно този човек има проблеми.
В момента в Дома ли е? - Не, живее с родителите си.
В Дома не са били добри с него.
Мамо, знаеш, че там не е хубаво!
Повече няма да ходиш на кино.
Няма да се виждаш с него.
Може да е много мил, но има доста шантави идеи.
Нали щяхте да ме подкрепите?
Хайде! Обещахте!
С какво да те подкрепят? С пари ли?
Това ли иска той? - Не, иска много повече!
Какво повече може да иска? - Иска мен!
Иска да се ожени за мен! И аз искам да се оженим!
Искам да имам деца от него! Искам собствени деца!
Господи!
Не искам да слушам повече!
Мислиш, че не мога да имам здрави бебета? Мога, мамо!
Здрава съм като бивол, мамо.
Работя в сладкарницата и се грижа за теб от 12-годишна.
Аз съм като стомана!
Нали трябва да сме такива?
Но моите бебета няма да умират,
защото аз ще ги обичам и ще се грижа за тях!
Моите деца ще са щастливи, защото аз ще ги науча на това!
Те няма да избягат, като пораснат!
Няма да ги плаша толкова, че дори да не могат да дишат!
И няма да ги карам цял живот да ми разтриват гърба и краката!
Нима някой те е обичал толкова, че да иска да те докосва?
Ти си била пределно ясна!
Не си искала никой да те докосва
с любов.
Знаеш ли какво е да докосваш стомана, мамо?
Твърдо и студено! Не искам това за децата си.
Искам да съм мека и топла.
Мамо, моля те, позволи ми да имам деца!
Трябва да обичам някого.
Да обичам някого, който ме обича.
Обещавам ти, че никога няма да останеш сама,
защото ще имаш нас.
Кажи й колко хубаво ще бъде, Луи!
Няма ли да е щастлива, Герт?
Мамо, моля те, кажи ''да''!
Искам да кажеш ''да''!
Моля те!
Моля ви, някой да ме прегърне!
''Мили татко,
същата вечер стана нещо, което знам, че няма да одобриш,
но се надявам, че ще ми простиш.''
Барът е затворен.
Виж го тоя!
Къде си тръгнал, а? - Хари, празна е!
Къде е той? Къде са ми парите? - Какви пари?
Парите ми!
Не знам за какво говорите. Намерих чантата вкъщи!
Исках да избягам от къщи!
Или ще ми кажеш къде е, или повече няма да бягаш!
Не знам, кълна се!
Ще намеря него и парите!
Моли се да не ме видиш повече!
Хари! Ще ти върна колата в пощенски плик!
Благодаря, Джей! Ти си ''мокси'', хлапе!
Копелето е имало 2 чанти!
''Знам, че не беше редно да помогна на чичо Луи да избяга,
защото може би е мошеник.
Но след като видях какво направи баба с леля Бела,
реших, че поне някой от нас трябва да помогне на някого.''
Къде ли е леля Бела?
Вече 4 дни я няма.
Може чичо Луи да я е взел. - Не взе мен,
а ще вземе леля Бела и 40-годишния разпоредител?
Здравей, лельо! Как е баба?
Изморена е, а дори не ми позволи да й помогна в сладкарницата.
Знаеш ли къде е леля Бела?
Тя е при мен, но не иска никой да знае.
Ще се върне ли?
Не знам. Днес има среща с онзи.
Трудно ми е да говоря.
Защо не отидеш на лекар?
Не ми се случва много често. Само когато идвам тук.
Ще ви се обадя довечера. Довиждане, милички.
Здравей, Джони. Сигурно си се чудил къде съм.
Има нов филм с Бети Дейвис.
В момента не ми е до Бети Дейвис.
Не съм се прибирала от 4 дни. Може и никога да не се върна.
И Хенри Фонда участва.
Джони, чуй ме, това е важно.
Можем да отворим ресторанта, когато поискаш.
Имам 5 000 долара. В чантата ми са.
Г-н Маргуляс каза,
че ще отвори ново кино. По-голямо!
Няма вечно да си разпоредител. Така ми каза!
Аз дори открих място. Точно до залата за боулинг.
Хората огладняват, когато играят.
Не искаш ли?
Страх ли те е от ресторанта? Аз ще върша повечето работа.
Добре, добре!
Да си разпоредител е хубаво.
В голямото кино ще печелиш повече.
Трябва да тръгвам.
Защо? - Трябва да тръгвам!
Защо? Заради мен ли? Родителите ти ли те карат?
Аз така и не поговорих с тях.
Днес не е добър ден!
За какво? Да отворим ресторант ли?
Да се оженим ли? Да имаме дете ли?
За нищо ли не става този ден?
Не плачи! Всичко е наред!
Не е нужно да правиш нещо, което не искаш да правиш.
Обещавам ти, че никога не бих ти причинила това.
Никога!
Здравей, мамо.
Донесох ти кекс с кафе.
Още е топъл.
Прибираш ли се или идваш на гости?
Не знам. Мислех да поговорим за това.
Както говорихме, когато избяга? Без да кажеш и дума.
Казах ти как се чувствам.
Ти не ми каза нищо. - Аз чух всичко, което ми каза.
Не ми се слуша повече.
Погледни ме, мамо.
Погледни ме!
Аз не плача. И то не защото ме е страх,
а защото нямам повече сълзи.
Чувствам празнина в себе си. Точно като теб.
Откъде знаеш как се чувствам?
Мислиш, че не знам нищо. Мислиш, че съм глупава, нали?
Не си глупава.
Тогава? Луда ли съм?
Мислиш ли, че съм луда? - Да не чувам повече тази дума!
Защо? Страх ли те е?
Ако съм луда, кажи го!
Тогава ще отида в някой дом,
а ти ще останеш сама и няма да ти хареса.
Затова ли не използваш тази дума?
Затова ли е?
Искаш ли да знаеш какво си?
Ти си дете.
Така ми казаха лекарите. Не си луда, не си глупава. Дете.
И се отнасям с теб като с дете, защото само от това разбираш.
Не ти трябват лекари и домове. Ти можеш да живееш тук.
Аз мога да се грижа за теб.
Винаги ще бъдеш дете.
В този свят, пълен с омраза, болести и смърт,
така е по-добре.
Остани си дете и се радвай, че Бог те е създал такава.
Тогава защо ме е направил като жена?
Защо се чувствам като жена
и искам това, което искат жените?
За това ли да му благодаря?
Знам, че се обърквам понякога. Знам, че се плаша.
Защо не съм щастлива като дете?
Защо искам бебета, а не кукли?
Не знам, не съм толкова умна.
Аз знам. Някои деца са доста
по-умни от възрастните.
Виждала съм много глупави
и зли възрастни.
Ти нямаш отговорности, Бела. Отговорностите те правят зъл.
Не искам да си отговорна за мен!
А кой ще носи отговорност? Ти ли?
Мъжът, с който избяга и който иска пари и кой знае още какво?
Неща, за които ти не би и помислила.
Не знаеш какво могат да ти причинят подобни чувства.
Знам.
Знам и за другото, за което говориш, защото ми се е случвало.
Случи ми се, защото исках.
Сърдита си, затова ме лъжеш, нали?
Когато бях в училище, позволявах на момчетата да ме пипат.
Срещах се с момчета в парка.
Понякога, когато спяхте, слизах долу и им отварях.
Не само момчета.
И мъже. - Престани!
Това са измислици!
Исках някой да ме прегръща,
да ми казва, че съм красива. Ти никога не ми го каза.
Някои от тях дори ми казваха, че ме обичат.
Знам, не съм им вярвала. Знаех какво искат.
Освен Джони.
За първи път помислих, че мога да бъда щастлива.
Затова избягах.
Дори занесох 5 000 долара за ресторанта.
Някакви други фантазии? Откъде ще вземеш 5 000 долара?
Откъде ги взе? - Приличат ли ти на фантазия?
От мен ли ги открадна?
Само ти знаеш къде са ми парите.
Крадла!
Обрала си собствената си майка!
Крадла!
Направи го!
Удари ме! Счупи ми главата! Направи ме глупава и луда!
Нали мислиш, че съм такава?
Махни се от къщата ми!
Върви при крадеца си!
Вземи и другите ми пари! Няма да изкарате дълго!
Ще трябва да откраднете отново, за да живеете!
Не искам парите ти!
Ето!
Вземи ги! Луи ми ги даде!
Може би той също е крадец,
но ме обича и иска да ми помогне.
Децата ти са крадливи и болни!
Само че не Господ ни е направил такива,
а ти!
Ти!
Ние оживяхме и нищо повече. Роуз и Арън са щастливците.
Не го казвай!
Не ми говори така!
Съжалявам.
Не исках да те нараня. - Искаше.
Това е наказанието ми, че надживях децата си.
Грехът ми е, че не умрях преди тях.
Вземи парите на Луи. Смяташ, че не го познавам ли?
Той краде от 5-годишен,
тогава умря Арън.
И аз се изолирах от него, и от всички.
Загубих Роуз,
а после загубих и Арън.
Не можех да понеса повече загуби.
Върви, отвори ресторант, живей живота си, имай деца.
Ако е грешка, нека бъде твоя!
Ако съм постъпила лошо с теб,
аз страдам най-много.
Няма никакъв ресторант, мамо.
Него го е страх да стане бизнесмен.
Иска да е разпоредител.
Не иска бебета.
Не иска да се жени.
Иска да живее с родителите си, защото те го обичат
и тяхната любов му стига.
Сигурно е по-щастлив от теб.
Да, може би.
Но аз не мога да спра да искам онези неща.
И между нас няма да е като преди.
Няма.
Ще си прибера нещата.
Мисля, че и двете казахме достатъчно за днес.
''Скъпи Еди, пиша ти, за да знаеш, че Джей и Арти са добре,
но с мен се случи нещо, което още не мога да разбера.
Напоследък се чувствам весела и тъжна едновременно.
Чувствал ли си се така?
Бих ти писала и повече, но нямам място. Обичам те. Бела.''
Плащам.
След 8 месеца татко ни писа, че идва да ни прибере.
После чичо Еди се обади на леля Бела.
Каза, че не знае дали някога ще се върне.
Бил най-богатият човек в Гуадалканал.
Баба не каза нищо,
но същата вечер не слезе за вечеря.
Джей, ела тук! - Какво?
Ето го! Това е татко!
Бабо, татко дойде! - Спрете да тичате! Чувате ли?
Татко е тук. - Можете да ми кажете довиждане.
Няма да си тръгнем веднага. - Кажете по едно бързо ''сбогом''.
Добре, бабо.
Благодаря ти, че ни прие.
Знам, че не ти беше лесно. - Така е.
И за нас не беше лесно.
Значи вече казваш истината?
Много добре!
Може би научи нещо тук.
Най-накрая ще си почина.
Какво търсехте двамата при сладоледа онази вечер?
Парите ми ли?
Не, кълна се. - Не се кълни!
Щом лъжеш мен, значи ще излъжеш всеки.
Да, бабо.
Бяха в матрака, върху който спяхте.
Елате тук, момчета! - Татко!
Колко сте пораснали!
Еди, чакай!
Джей, Арти, не тръгвайте!
Здравей, Бела! Ела тук!
Радвам се да те видя, миличка!
Изглеждаш чудесно!
Отслабнах с почти 5 кг. - Страхотно изглеждаш!
Така ли? После пак напълнях.
Отивам да поздравя мама.
Благодаря ти за всичко.
Затворете си очите!
Затворете ги!
Баскетболната е за Джей,
а футболната - за Арти.
Харесват ли ви?
Невероятни са!
Не знаех точния номер, затова взех напосоки.
Хайде да поиграем!
Но не много силно!
Беше трудно да дойдем при баба,
но още по-трудно беше да оставим леля Бела.
Докато ние бяхме там,
тя загуби Джони, загуби чичо Луи,
сега губеше мен и Арти.
Довиждане, лельо Бела!
Ще вечеряме ли?
Хайде да вечеряме по-рано,
защото имам среща.
С момиче!
Имам нова приятелка.
И двете се харесваме.
Брат й също ми харесва.
Той работи в библиотека и може да чете.
Да послушаме ли малко музика, докато вечеряме?
Не е нужно да е точно днес. Просто си помисли по въпроса.
Обичаме те - Якоб и Артър
Бих искал да кажа,
че баба е пуснала музика,
но това не е станало.
Бих искал да кажа, че баба е отишла с леля Бела
на гроба на Арън,
но не е така.
И тогава, в една ранна неделна утрин,
е станало нещо неочаквано.
Леля Бела заминала.
Не знаела нито къде отива, нито какво ще прави.
Хората, които я видели, казаха, че изглеждала малко уплашена,
но продължавала да върви.
Няколко месеца по-късно получихме картичка от нея.
В нея пишеше:
''Скъпи Еди, Джей и Арти, не се тревожете за мен.
Аз живея във Флорида. Работя в един ресторант.
Важното е, че се справям сама.
Може би е малко късно да започна живота си сега,
но поне се научих да стоя здраво на краката си.
Обичам ви. Бела.''
Превод и субтитри ХРИСТО ХРИСТОВ
Редактор БОРЯНА БОГДАНОВА